Kap Det Gode Håb ved Afrikas sydspids.
Her mødes to store have.
Det varme Indiske Ocean og det kølige Atlanterhav.
Når de mødes, skaber det en bølgende kappe-
-der omsvøber Taffelbjergets tinde.
Det fantastiske skydække er blot et lille tegn på den enorme indflydelse-
-de meget ulig have har på livet her.
Og ikke bare her, men for hele det sydlige Afrika.
3.000 km nord for Kap Det Gode Håb i sandet på denne strand-
-vågner nyt liv op.
Hundredvis af grønne havskildpaddeun- ger vælter frem fra deres trygge bo.
De er kun syv cm lange-
-men skal begive sig 100 meter ned til vandet.
Fra de klækkes, driver deres instinkter dem mod havet.
Kun få andre dyr starter livet med så høje odds imod sig.
Gulnæbbede glenter.
Brogede krager.
Men der er så mange nye unger, at rovdyrene ikke kan tage alle.
Denne unge virker måske dødsdømt.
Men det kan være en fordel at være den sidste.
Kragerne virker umættelige.
Ikke engang dem, der når havet, er i sikkerhed.
Denne hun skal skynde sig.
Den er stadig i fare, og ikke kun for angreb fra oven.
Spøgelseskrabben er lille, men stærk nok til at trække den ned i sit hul.
Ikke denne gang.
Endelig nås havet!
Den skal ånde, hvis ikke den skal drukne, men det er svært i bølgerne.
Længere ude er vandet roligere, men der er farer overalt.
Den dykker.
Lige i rette øjeblik.
Kun hver 1.000 skildpaddeunge når voksenalderen.
Men gør den det, kan den blive 80 år gammel.
Men lige nu skal den først udforske hele havet.
Ungen er på vej mod en af verdens stærkeste strømme:
Agulhasstrømmen.
Agulhasstrømmen fortsætter mod syd-
-og fører 450 mia. liter varmt vand med sig hver dag.
De tropiske vande er så varme, at enorme mængder fordamper.
Vanddamp stiger, til den afkøles, og kondenseres så til skyer.
Skyerne medfører regn til en næsten uudforsket del af verden.
Moçambiques bjergkæder.
Det er det vådeste sted i det sydlige Afrika.
En lang borgerkrig har holdt besøgende væk fra det ukendte område.
Satellitbilleder har afsløret præcis, hvor stor skoven her er-
-så nu kalder omverdenen den "Google-regnskoven".
Den kunne også kaldes sommerfugleregnskoven.
Efter regntiden dukker sommerfuglene op i enorme mængder.
Så snart vingerne er tørre, tager de af sted.
Hvad skal de? De skal finde en mage.
Men hvordan?
Der kan være tusindvis i nærheden-
-men løvet er så tæt, at de har svært ved at finde hinanden.
De har en utrolig løsning.
De følger floderne op ad strømmen og søger højere op.
De må flyve i timevis.
Men endelig når de ud på åbne vidder.
Det kolde Mabu-bjergs top.
Heroppe er de fri for regnskovens begrænsninger og kan boltre sig.
Nu har sommerfuglene plads til deres parringsleg i luften.
Hannernes strategi er enkel: at flyve højere og hurtigere end de andre-
-og måske derved vinde en huns gunst.
Det formidable træf, der aldrig før er filmet-
-sker kun i en halv time hver morgen-
-og varer kun et par uger om året.
Når de har parret sig, vender hunner- ne tilbage til skoven og lægger æg.
En regnskov, der kun findes, fordi fugten stiger fra Agulhasstrømmen-
-hundredvis af kilometer borte i Det Indiske Ocean.
Regnvandet løber mod syd-
-fra Moçambiques højeste tinder til lavlandet i den østlige Kap-provins.
Der flader landskabet ud, og floderne sænker farten-
-så der dannes en stor sump, der er 80 km bred.
Det er Gorongosa.
Her kommer alle mulige dyr for at fange fisk.
Hajmallerne samarbejder.
De puster luft ud under vandet og danner et net af bobler.
Småfisk fanges af nettet.
Der er fisk til alle.
Og hver art har sin egen teknik til at fange dem.
Det er fint med et stort næb, hvis man ved, hvordan man bruger det.
Denne unge pelikan har meget at lære...
...men ikke ret meget tid.
Måske må man samarbejde - ligesom mallerne?
Det fungerer for flokken, og denne pelikan begynder at blive ferm.
Men den kan vel ikke sluge den store malle?
Det var en fejl at prøve.
I Gorongosa-sumpen beriges regnvandet med slam og sand.
Langs kysten rinder floder fulde af bundfald - Zambesi, Limpopo, Save-
-tilbage til havet.
Der møder de Agulhasstrømmen.
Hvad sker der med alt det sand?
I årtusinder har det forvandlet sig til et indviklet undervandslandskab.
Denne enorme sandskulptur er Bazaruto Archipelago-
-der er den ældste af sin slags.
Det ligner paradis, men det er svært at leve her.
I 100.000 år har Agulhasstrømmen udsat klitterne-
-for sandstorme under vandet.
Men hvor vandet er dybt nok til ikke at mærke strømningerne-
-er næring fra Afrikas fastland kilden til en eksplosion af liv.
Her råder en usædvanlig havjæger.
Kæmpetrevalle.
Den er lige så stor som et menneske og er en enorm fisk.
Selvom de er så store, er de alligevel smidige jægere.
I nogle uger om året-
-samles de på steder som Bazaruto og gør sig klar til en utrolig rejse.
Den vil føre dem langt ind i landet.
Mtentu-floden.
Lederfisken svømmer i spidsen op mod strømmen.
Når de svømmer i ferskvand, forvandles de-
-fra aggressive jægere til målbevidste pilgrimme.
Her, mange kilometer hjemmefra, og som reaktion på et ukendt signal-
-stopper de og begynder at kredse.
Andre havfisk, der migrerer, plejer at gøre det for at gyde-
-men det er der intet, der tyder på, at denne fisk gør.
De jager heller ikke, så hvad laver de?
Sandt at sige er der ingen, der ved, hvorfor de gør det.
Om et par uge migrerer de tilbage til havet igen.
Kæmpetrevallers, skildpadders, sommerfugles og pelikaners liv-
-påvirkes af Agulhasstrømmen.
Men indflydelsen er ikke grænseløs.
Det skyldes det her.
Drakensberg-bjerget.
De lokale siger, at gribbene flyver så højt, de kan se ind i fremtiden.
De lodrette klippevægge, cirka 3.000 meter over havet-
-holder regnskyerne væk-
-så jorden ved bjergene næsten intet vand får.
Det er verdens største sandstrækning.
En tilsyneladende uendelig ørken er centrum for det tørre sydlige Afrika.
Tusindvis af kilometer mod vest, hvor ørkenen møder Atlanterhavet-
-raser en anden storm.
Men Benguelastrømmen på Afrikas vestkyst er anderledes.
Den er enormt kold, fuld af næring og vrimler med liv.
En hvid haj.
De kan hæve kropstemperaturen til 10 grader over vandets temperatur.
Men det kræver enorme mængder førsteklasses brændsel.
Så dette er et festmåltid for dem:
En død hval.
Kadaveret lokker hvide hajer til fra flere kilometers afstand.
Og her ud for Kapstaden betyder det rigtig mange hajer.
Hajerne frådser ikke hæmningsløst, men har faktisk god bordskik.
De svømmer side om side for at se hinanden an.
Så skiftes de til at æde.
Denne hun er størst, så den æder først.
De andre æder ikke, før den har flyttet sig.
Beguelas vande er så næringsrige, at her lever flere hvide hajer-
-end noget andet hav i verden.
Vandet er så koldt, at det lokker usædvanlige dyr til Afrikas strande.
Pingviner.
Afrikanske pingviner.
Denne hun skal afløse sin mage.
Her er ingen is, men klipperne kan være næsten lige så glatte.
Men de må takle meget større problemer end glatte klipper.
Det er hannens tur til at finde føde, så hunnen ruger i stedet på æggene.
Hunnen skal takle et problem, ingen andre pingviner har prøvet.
I ti dage skal den beskytte æggene mod den afrikanske sol.
Den tætte fjerpragt betyder, at den er ved at gå til af varme.
På de udsatte klipper må den skygge over æggene-
-i stedet for at holde dem varme.
Her er alting bagvendt.
Den stegende hede kan blive for meget.
En nabo opgiver sin rede.
De æg overlever ikke.
Det er ikke den eneste, der opgiver. Nogle år er der ingen unger.
Pingviner er tilpasset til at kunne klare 40 graders kulde-
-ikke 40 graders varme.
Det værste er, når dagen er varmest-
-klækkes æggene.
De har størst brug for moderen nu, men den er ved at nå bristepunktet.
Efter at have jaget fisk i ti dage-
-er faderen tilbage for at hjælpe med at ruge.
Men er det mon for sent?
Den hilser på sine unger for første gang.
Benguelastrømmens kolde vande førte pingvinerne hertil-
-men kulden er også en ulempe, da den ikke danner så meget regn.
Derimod kan den medføre fugt af en anden art.
En tyk tåge ruller ind fra havet-
- og giver fugt til den tørstige jord.
Hvert år vågner ørkenen til live med en fantastisk opvisning.
Vandmanglen betyder, at det er en kort opvisning-
-så planterne dyster med farver om at blive bestøvet.
Namaqualand, den 1.000 km lange ørken langs kysten, er dækket af blomster.
En guldblomst åbner sig-
-og afslører en oldenborre, der sover indeni.
Nætterne her er så kolde, at oldenborren søger ly i blomsterne.
Det gavner begge parter.
Oldenborren holder varmen, og blomsten bestøves.
Men nu haster det for oldenborren. Den skal finde en hun.
Mens den leder, hopper den fra blomst til blomst og bestøver dem.
Til sidst får den øje på en hun.
En gylden prinsesse.
Men nu bliver der ballade.
En rival.
Den når ikke at præsentere sig.
Men hannen er for langsom.
Rivalerne begynder straks at kæmpe.
De kan kun parre sig med hunnen i blomsten og slås om retten.
De har så travlt med at slås, at de skubber hunnen ud.
Udfordreren taber.
Vinderen fortsætter jagten.
Endelig!
Nu kan en ny generation af oldenborrer bestøve Namaqualand.
Det meste af året er her tørt-
-men nu og da ruller korte og voldsomme uvejr ind fra havet.
Springbukke har strejfet omkring-
-og ventet på et af de lokale skybrud.
Græsset gror.
Det skal fejres.
Er man springbuk, så springer man.
Vi ved stadig ikke helt, hvorfor de gør det.
Det enkle svar er, at de danser af glæde.
Afrikas allersydligste spids.
Her mødes den varme Agulhasstrøm og den kolde Benguelastrøm.
Mødet lokker masser af liv til.
En kæmpe flok på 5.000 jagende delfiner.
Og i deres kølvand...
...Afrikas største rovdyr.
En brydeshval.
Denne hun er 15 m lang og vejer mere end en elefantfamilie.
Delfinerne er på jagt efter sardiner.
Millioner af sardiner.
Men koldtvandsfiskene har kurs mod en barriere af varmt vand-
-som de ikke svømmer igennem: Agulhasstrømmen.
De er fanget.
Og hvalen får sin chance.
Men sardinerne er så hurtige, hvalen kun får nogle få ad gangen.
Flere og flere jægere ankommer.
Hvalen må have hjælp af de andre jægere for at tvinge fiskene op.
Nu kan de ikke undslippe.
Med hver klodsede vending mister den tid.
Tid, der gavner de bedre jægere.
Brydeshvalen ved, at chancen ikke varer mere end fem minutter.
Og med et sidste forsøg får den endelig løn efter fortjeneste.
Kræfterne, der er på spil her, har også formet livsvilkårene-
-langt borte fra denne slagmark.
Uden disse strømme ville det sydlige Afrika være en ørken.
Men tilsammen har Agulhas og Benguelas meget ulig kræfter-
-forvandlet Kap-halvøen til et sted, der bugner af liv.
Danske tekster: BTI Studios